TICĂLOȘI FĂRĂ GLORIE
Traducerea și adaptarea: Danineji_genius & Felixuca Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro
FURTUL ESTE O OPȚIUNE.
NOI OPTĂM SĂ NE DEZICEM DE EL ȘI SĂ ÎNTOARCEM ȘI OBRAZUL STÂNG.
VOI CE CALE VEȚI URMA?
CAPITOLUL UNU "ODATĂ..."
"CÂND FRANȚA ERA OCUPATĂ DE CĂTRE NAZIȘTI"
Tată.
Întoarce-te înăuntru și închide ușa.
Julie, ia-mi niște apă de la pompă ca să mă spăl,
apoi du-te înăuntru cu surorile tale.
Gata, tată.
Mulțumesc, dragă, acum du-te înăuntru și ai grijă de surorile tale.
Nu fugi.
Aceasta e proprietatea lui Perrier LaPadite?
Da, dle colonel.
Herman, până ce nu te voi chema, vreau să fiu lăsat în singur.
Cum doriți, dle colonel.
Asta e proprietatea lui Perrier LaPadite?
Eu sunt Perrier LaPadite.
Este o plăcere să vă cunosc, dle LaPadite,
sunt colonelul Hans Landa din trupele S.S.
Cu ce vă pot ajuta?
Speram că m-ați putea invita în casa dvs. și să avem o discuție.
Desigur. Vă rog, chiar.
Colonel Landa, aceasta este familia mea.
Colonel Hans Landa din trupele S.S., dră, la ordinele dvs.
Dle LaPadite, zvonurile pe care le-am auzit
în sat despre familia dvs. sunt toate adevărate.
Dle LaPadite, fiicele dv. sunt una mai frumoasă decât cealaltă.
Mulțumesc. Vă rog să luați loc.
Charlotte, ești drăguță să-i aduci colonelului niște vin?
Mulțumesc frumos, dle LaPadite, dar fără vin.
Aceasta fiind o fermă de produse lactate, bănuiesc că aveți lapte, nu?
- Da. - Atunci prefer lapte.
Foarte bine.
Julie, închide geamul, te rog.
Mulțumesc.
Dle, familiei dvs. și vacilor vă spun felicitări.
Mulțumesc.
- Vă rog, alăturați-vă mie la masa dvs. - În regulă.
Dle LaPadite, având în vedere despre ce trebuie să vorbim
ar fi mai bine să discutăm între patru ochi.
Veți observa, mi-am lăsat oamenii afară,
dacă nu le-ar supăra, puteți să le cereți drăguțelor doamne să meargă afară?
Aveți dreptate. Charlotte, le poți duce pe fete afară?
Colonelul și cu mine trebuie să vorbim ceva.
Dle LaPadite, regret să vă informez
că am ajuns la capătul cunoștințelor de franceză.
Să continuăm s-o vorbim atât de inadecvat,
n-ar ajuta decât la a mă face de rușine.
Oricum, mi s-a spus că vorbiți engleza foarte bine, nu?
Da.
Ei bine, se întâmplă ca și eu să o știu. Asta e casa dvs.,
vă cer permisiunea de a vorbi în engleză de-acum, pentru restul conversației.
Bineînțeles.
Ei bine, vă cunosc foarte bine pe dv., și pe familia dvs.
Nu am cum să știu dacă aveți idee despre cine sunt eu.
- Știți de existența mea? - Da.
Atunci e bine. Știți de treaba care mi s-a ordonat s-o îndeplinesc în Franța?
Da.
Vă rog, spuneți-mi ce-ați auzit.
Am auzit că Führer-ul v-a dat sarcina să scăpați de toți evreii rămași în Franța
care ori se ascund, ori care se dau de altă origine.
Nici măcar Führer-ul n-o putea spune mai bine.
Dar motivul vizitei dvs., oricât de plăcută ar fi, îmi scapă.
Germanii au căutat în casa mea evrei ascunși acum nouă luni
și n-au găsit nimic.
Știu asta, am citit raportul acestei zone.
Dar ca orice proiect, când se află sub o nouă conducere,
întotdeauna există puțin efort dublu.
Majoritatea fiind o pierdere totală de timp,
dar trebuie făcut, cu toate acestea.
Am doar câteva întrebări, dle LaPadite.
Dacă îmi puteți răspunde,
departamentul meu poate închide dosarul familiei dvs.
Acum, înainte de ocupație au fost patru familii de evrei în această zonă,
toți fermieri care se ocupă cu lactate ca dv.
Dolerac, Rollin, Loveitt și Dreyfus, am dreptate?
Din câte știu, acestea erau familiile de evrei printre fermierii văcari.
Dle colonel, vă deranjează dacă fumez din pipă?
Vă rog, dle LaPadite, este casa dvs., faceți-vă comod.
După aceste hârtii, toate familiile de evrei din această zonă
au fost consemnate, în afară... de familia Dreyfus.
Cândva pe la sfârșitul anului trecut se pare că au dispărut.
Ceea ce mă duce la concluzia că ori au reușit să fugă
sau cineva a avut mare succes în a-i ascunde.
Ce ați auzit despre familia Dreyfus, dle LaPadite?
- Doar zvonuri... - Îmi plac zvonurile!
Faptele pot fi atât de înșelătoare, pe când zvonurile, adevărate sau false,
de obicei dezvăluie lucruri.
Deci, dle LaPadite, ce zvonuri ați auzit despre familia Dreyfus?
Din nou, acesta este doar un zvon...
dar am auzit că familia Dreyfus s-a îndreptat către Spania.
Deci ați auzit zvonuri cum c-ar fi fugit?
"Oui"... Vreau să spun... da.
Niciodată n-am cunoscut familia Dreyfus.
Ați dori să-mi confirmați
membrii exacți ai gospodăriei și numele lor?
Erau cinci.
Tatăl, Jacob...
soția, Miram,
fratele ei, Bob...
- Câți ani are Bob? - Treizeci, treizeci și unu.
- Continuați. - Și copiii... Amos... și Shosanna.
Vârstele copiilor?
Amos avea 9 sau 10 ani, cred.
- Și Shosanna? - Și Shosanna avea 18 sau 19,
nu sunt foarte sigur.
Ei bine, cred că asta ar trebui să fie destul.
Oricum, înainte să plec, pot să servesc încă un pahar din laptele dvs. delicios?
Dar desigur.
Dle LaPadite, știți porecla pe care mi-au dat-o oamenii din Franța?
- Nu mă interesează astfel de lucruri. - Dar știți cum îmi spun?
- Da, știu. - Ce știți?
- Că vă numesc "Vânătorul de evrei". - Exact!
Acum vă înțeleg tulburarea atunci când repet.
Heydrich, aparent, urăște porecla pe care bunii oameni din Praga i-au dat-o.
De fapt, de ce-ar urî numele, "Spânzurătorul",
pe mine mă uimește.
Se pare că a făcut tot ce i-a stat în putere ca să-l merite.
Dar eu, pe de altă parte, îmi iubesc titlul neoficial,
tocmai pentru că l-am câștigat.
Trăsătura care mă face un vânător de evrei atât de eficace este
că, spre deosebire de majoritatea soldaților germani,
pot gândi că un evreu.
Când ei pot doar gândi ca niște nemți,
sau, mai precis, ca niște soldați germani.
Dacă este să determinăm ce trăsătură au în comun germanii
cu un animal, ar fi viclenia și instinctul de prădător al unui vultur.
Dar dacă este să determinăm trăsătura comună a evreilor cu un animal,
ar fi cea a unui șobolan.
Propaganda Führer-ului și a lui Goebbels a spus cam același lucru.
Punctul în care concluziile noastre diferă
este că eu nu consider comparația o insultă.
Gândiți-vă pentru un moment la lumea în care trăiește un șobolan.
Este o lume ostilă, într-adevăr.
Dacă un șobolan ar fi fugit direct pe ușa din față chiar acum,
l-ați întâmpina cu ostilitate?
Cred că da.
V-a făcut vreodată un șobolan ceva ca să creeze această dușmănie
pe care o simțiți față de el?
Șobolanii împrăștie boli, mușcă oameni...
Șobolanii au fost cauza ciumei bubonice, dar asta a fost acum ceva timp.
Eu vă spun că orice boală pe care un șobolan o poate răspândi,
o poate purta și o veveriță.
- Sunteți de acord? - Așa e.
Și, totuși, presupun că nu simțiți aceeași dușmănie
pentru veverițe ca în cazul șobolanilor, nu?
- Nu. - Și totuși ambele sunt rozătoare, nu?
Și, exceptând coada, chiar arată asemănător, nu?
- Este un gând interesant, dle colonel. - Oricât de interesant o fi gândul,
nu schimbă cu nimic felul în care simțiți.
Dacă un șobolan ar intra aici, cât eu vorbesc,
i-ați oferi un strop din laptele dvs. delicios?
- Probabil că nu. - Exact. Nu vă plac.
Nu știți cu adevărat de ce nu vă plac.
Tot ceea ce știți este că îi găsiți respingători.
Un soldat german conduce ca atare o percheziție a unei case
suspectată de ascunderea evreilor.
Unde se uită vulturul? Se uită în grajd, se uită în pod, se uită la subsol...
se uită peste tot unde s-ar ascunde el.
Dar sunt multe locuri la care vulturii nu s-ar putea gândi niciodată.
Oricum, motivul pentru care Führer-ul m-a adus din munții Alpi din Austria
și m-a trimis în țara vacilor, Franța, astăzi, e că eu mă pot gândi.
Pentru că știu de ce fapte imense sunt ființele umane capabile
odată ce abandonează demnitatea. Pot să fumez și eu din pipă?
Vă rog, dle colonel, simțiți-vă ca acasă.
Slujba mea îmi cere neapărat
ca oamenii mei să intre în casa dvs.
și să facă o căutare îndelungată,
înainte să pot tăia oficial numele familiei dvs. de pe lista mea.
Și dacă sunt de descoperit lucruri în neregulă, vă asigur, așa se va întâmpla.
Asta numai dacă n-aveți ceva să-mi spuneți,
care va face o percheziție inutilă.
Aș putea adăuga faptul că orice fel de informații care mă ajută
să-mi îndeplinesc datoria mai ușor, nu vor fi pedepsite.
De fapt, e chiar pe dos, vor fi recompensate.
Și acea recompensă va fi că familia dvs. va înceta să fie hărțuită în orice fel
de către armata germană în timpul ocupării complete a țării voastre.
Ascundeți inamici ai statului, nu?
Da.
Îi ascundeți dedesubtul scândurilor de pe podea, nu?
Da.
Arătați-mi zona în care se ascund.
Din moment ce n-am auzit niciun zgomot, și din moment ce ascultau,
presupun că nu vorbesc engleza, nu?
Așa e.
Voi trece la franceză acum, și vreau ca dv. să-mi urmați mascarada... înțeles?
Da.
Dle LaPadite, vă mulțumesc pentru laptele oferit și pentru ospitalitate.
Cred că treaba noastră aici s-a încheiat.
Dnă LaPadite,
vă mulțumesc pentru timpul acordat,
nu vă vom mai deranja familia de acum.
Deci, dnă și dle LaPadite, îmi iau adio de la voi.
Este fata.
Până ce ne reîntâlnim!
La revedere, Shosanna!
CAPITOLUL DOI "TICĂLOȘI FĂRĂ GLORIE"
Atențiune!
Numele meu este locotenent Aldo Raine și formez o echipă specială.
Și am nevoie de opt soldați. Opt soldați, evrei, americani.
S-ar putea să fi auzit de zvonurile cum că flota va debarca în curând.
Ei bine, noi o să plecăm puțin mai devreme.
O să fim lăsați în Franța, îmbrăcați ca civili.
Și odată ce-o să fim pe teritoriul inamicului,
ca o armată de gherilă luptând camuflată,
o să facem un singur lucru, o să omorâm naziști.
Acum, nu știu ce ziceți voi. Dar eu sunt al naibii de sigur
că nu am venit din munții Smoky să traversez 5 mii de mile marine,
să bat drumul prin jumătate din insula Sicilia
și apoi să sar dintr-un avion
ca să le predau lecții de umanitate naziștilor.
Naziștii n-au pic de umanitate-n ei.
Infanteriștii sunt niște maniaci ucigași în masă care urăsc evreii
și trebuie să fie distruși.
De asta orice ticălos pe care-l găsim purtând uniformă de nazist o să moară.
Sunt urmașul direct al munteanului Jim Bridger.
Asta-nseamnă c-am puțin de indian în mine.
Și planul nostru de luptă va consta într-o defensivă apașă.
O să fim cruzi cu nemții,
și prin cruzimea noastră, o să știe cine suntem.
O să găsească dovada cruzimii noastre,
în trupurile spintecate, dezmembrate și desfigurate ale fraților lor
pe care o să le lăsăm în urma noastră. Și nemții n-o să poată să
nu-și imagineze cruzimea pe care frații lor au îndurat-o în mâinile noastre,
sub tălpile pantofilor noștri și prin lama cuțitelor noastre.
Și nemții o să fie scârbiți de noi. Nemții o să vorbească despre noi.
Nemții o să se teamă de noi.
Și când nemții o să închidă ochii noaptea,
când o să fie torturați de subconștientul lor pentru răul pe care l-au făcut,
o s-o facă fiind chinuiți de gânduri despre noi.
- Sună bine? - Da, dle!
Asta-mi place să aud.
Dar am un avertisment pentru toți războinicii în devenire de-aici.
Când vă alăturați comandamentului meu, aveți și o datorie.
O datorie către mine, personal.
Fiecare om sub comanda mea îmi datorează o sută de scalpuri de naziști.
Și-mi vreau scalpurile.
Și toți o să-mi aduceți o sută de scalpuri de naziști,
luate de pe capetele a o sută de naziști morți... sau o să muriți încercând.
Nu, nu, nu! Am auzit zvonurile eu însumi!
Soldați din Al Treilea Reich care au îngenunchiat lumea,
acum ciugulesc și cloncănesc ca niște găini.
Cunoști cel mai recent zvon pe care l-au răspândit, în delirul lor indus de frică?
Cel care-mi lovește băieții cu o bâtă!
Cel pe care-l numesc "Evreul Urs"... este un golem.
Führer-ul meu, acestea sunt doar bârfe ale soldaților,
Nimeni nu crede că Evreul Urs este un golem.
De ce nu? Se pare că pot evita captura ca niște monștri.
Se pare că pot apărea și dispărea când doresc.
Vrei să dovedești că sunt făcuți din carne și din sânge?
Atunci adu-i la mine!
Îi voi atârna dezbrăcați, de glezne, de pe turnul Eiffel!
Și apoi le voi arunca trupurile în canale,
ca șobolanii din Paris să aibă un festin!
Kliest!
Da, Führer-ul meu.
Am un ordin care vreau să le fie dat tuturor soldaților germani
care staționează în Franța.
Evreul degenerat cunoscut și ca Evreul Urs,
de acum înainte, nu vreau să mai fie numit niciodată "Evreul Urs".
Da, Führer-ul meu. Mai doriți să-l vedeți pe soldatul Butz?
Cine și ce este un soldat Butz?
Este soldatul pe care ați vrut să-l vedeți personal.
Echipa lui a fost atacată prin ambuscadă de evreii locotenentului Raine.
A fost singurul supraviețuitor.
Într-adevăr, doresc să-l văd, mulțumesc că mi-ai reamintit.
Trimite-l înăuntru.
Werner Rachtman și cu mine am fost singurii rămași în viață după ambuscadă.
În timp ce un om ne păzea, ceilalți luau părul.
Hirschberg, trimite-l pe sergentul ăla nemțălău aici.
Tu! Du-te!
- Sergent Werner Rachtman. - Lt. Aldo Raine, încântat să te cunosc.
- Știi ce înseamnă să stai jos, Werner? - Da.
Atunci stai jos.
Cum stai cu engleza, Werner?
Pentru că, dacă-i nevoie, avem câțiva oameni care pot să traducă.
Ăla e Wicki, evreu austriac, a fugit din München când se încingea treaba.
A devenit american, a fost recrutat
și s-a întors să vă dea tuturor ce meritați.
Și încă unul, pe care s-ar putea să-l cunoști, sergent Hugo Stiglitz.
Ai auzit de ei?
Toată lumea din armata germană a auzit de Hugo Stiglitz.
HUGO STIGLITZ
TRĂDĂTOR INFAM - HUGO STIGLITZ A OMORÂT 13 OFIȚERI GESTAPO
Motivul celebrității lui Hugo Stiglitz printre soldații germani este simplu.
În timp ce germanii înrolau oameni, el a omorât 13 ofițeri Gestapo.
În loc să-l trimită în fața plutonului de execuție,
Înaltul Comandament a decis să-l trimită înapoi la Berlin,
ca să fie dat ca exemplu.
Nu-i nevoie să mai spun că odată ce Ticăloșii au auzit de el,
niciodată n-a mai ajuns acolo.
Der Stürmer
Sergent Hugo Stiglitz?
Sunt lt. Aldo Raine și ăștia-s Ticăloșii mei. Ai auzit de noi?
Vrem doar să spunem că vă admirăm munca.
Când vine vorba de omorât naziști,
cred c-ați dat dovadă de-un mare talent,
și mă mândresc că am ochiul format pentru felul ăla de talent.
Dar statutul dvs. de criminal de naziști e încă la nivelul "amator".
Cu toții am venit aici să vedem dacă vreți să treceți la profesioniști.
- Werner, presupun că știi cine suntem. - Tu ești Aldo Apașul.
Ei bine, Werner, dac-ai auzit de noi, probabil știi că nu luăm prizonieri.
Noi omorâm naziștii. Și, vere, treaba asta bubuie.
Da!
Asta ne lasă două căi s-o rezolvăm.
Ori să te omorâm, ori să te lăsăm să pleci.
Dac-o să ieși sau nu din situația asta în viață depinde numai de tine.
La capătul drumului e o livadă.
În afară de voi,
știm că mai e o patrulă de nemțălăi învârtindu-se pe-aici pe undeva.
Dacă patrula aia ar fi avut vreun trăgător de profesie, livada aia
ar fi un deliciu nenorocit plin de lunetiști.
Dacă mai vrei vreodată să mănânci un sandviș cu cârnați,
trebuie să-mi arăți pe harta asta unde se află,
trebuie să-mi spui câți sunt și trebuie să-mi spui ce fel de artilerie au cu ei.
Doar nu te aștepți ca eu să divulg informații care ar pune
viețile germanilor în pericol.
Ei bine, Werner, aici te înșeli. Pentru că exact la asta mă aștept.
Trebuie să știu despre ascunzătorile germanilor în copaci.
Și trebuie să-mi spui. Și trebuie să-mi spui chiar acum.
Acum ridică-ți degetul, arătă cu el pe hartă unde se desfășoară detașamentele,
câte vin și ce jucării au adus.
Cu respect, refuz, dle.
- Auzi asta? - Da.
Ăla e sergentul Donny Donowitz.
Dar poate că-l cunoști mai bine după porecla lui,
Evreul Urs.
Dac-ai auzit de Aldo Apașul, trebuie să fi auzit de Evreul Urs.
- Am auzit de Evreul Urs. - Ce ai auzit?
Îi nimicește pe soldații germani cu o bâtă.
Le zdrobește creierul cu o bâtă de baseball, asta face el.
Werner, o să te-ntreb pentru ultima oară, și dacă încă o să mă "refuzi cu respect",
îl voi chema pe Evreul Urs până aici și el își va lua bâta lui mare
și o să te rupă-n bătaie cu ea până când mori.
Acum ridică-ți degetul pe care ți-l lingi după șnițel vienez
și arată cu el pe această hartă ceea ce vreau eu să știu.
Du-te naibii împreună cu câinii tăi evrei.
De fapt, Werner, suntem cu toții încântați c-ai spus asta.
De fapt, când îl vedem pe Donny snopindu-i pe naziști până la moarte
ne simțim de parcă am merge la film. Donny!
Da?
Avem un neamț aici care vrea să moară pentru patria sa. Fă-i pe plac.
- Ai primit aia pentru c-ai omorât evrei? - Pentru curaj.
Da!
Donny!
Cam pe-acum, aș fi făcut în pantaloni dacă eram în locul vostru.
Extraordinarul Teddy Williams o scoate din teren!
Fenway Park e-n picioare pentru Teddy! Ce mai meci!
Pe-aia a trimis-o din teren, până pe strada Lansdowne!
Tu!
La naiba, Hirschberg! Donny, adu-l pe celălalt aici... în viață.
Ridică-te naibii! Mișcă-te! E rândul tău!
Două lovituri și te-am răpus!
- Engleză? - Nein.
Wicki!
- Întreabă-l dacă vrea să trăiască. - Vrei să trăiești?
Da, dle.
Spune-i să arate cu degetul pe harta asta unde sunt nemții.
Arătă cu degetul pe harta asta poziția nemților.
- Întreabă-l câți nemți sunt. - Câți nemți sunt?
- Un detașament de 12 oameni. - Un detașament de vreo 12.
- Ce fel de artilerie? - Ce fel de artilerie?
Au o mitralieră îngropată aici, către nord.
Cum ai supraviețuit acestui chin?
Mi-au dat drumul.
Acum, când o să raportezi ce s-a-ntâmplat aici,
nu le poți spune că ne-ai spus ce ne-ai spus. O să te-mpuște.
Dar vor vrea să știe de ce ești atât de special încât te-am lăsat să trăiești?
Așa că spune-le că te-am lăsat să trăiești ca să poți împrăștia vestea prin
rândul oamenilor ce-o să se-ntâmple cu fiecare nazist pe care-l găsim.
Nu trebuie să spui nimănui nimic! Niciun cuvânt sau detaliu!
Detașamentul tău a fost prins, și tu ai scăpat. Nimic altceva.
Da, Führer-ul meu.
Te-au însemnat cum au făcut cu ceilalți supraviețuitori?
Da, Führer-ul meu.
Și să spunem c-o să supraviețuiești războiului.
Ce-o să faci când o s-ajungi acasă?
Să spunem c-o să supraviețuiești războiului.
Ce-o să faci când o să ajungi acasă?
Îmi voi îmbrățișa mama cum n-am mai făcut-o niciodată.
O să-și îmbrățișeze mama.
Ei bine, ești un băiețel foarte cuminte. Întreabă-l dac-o să-și dea uniforma jos.
O să-ți dai jos uniforma?
Nu numai că o voi da jos, intenționez să o și ard!
O s-o ardă.
Da, asta am crezut. Nu ne place asta.
Vezi tu, ne place să-i vedem pe naziști în uniformă.
În felul ăsta îi putem depista, exact așa.
Ne place să-i vedem pe naziști în uniformă.
În felul ăsta îi putem identifica exact așa.
Dar dacă-ți dai jos uniforma, nimeni nu va ști c-ai fost vreodată un nazist.
Și asta nu ne convine.
Dar dacă-ți dai jos uniforma, nimeni nu va ști c-ai fost nazist.
Și asta nu ne convine.
Așa c-o să-ți dau ceva pe care n-o să-l poți da jos.
Știi, locotenente, devii destul de bun la asta.
Știi cum să ajungi la Carnegie Hall, nu? Exersează.
CAPITOLUL TREI "O NOAPTE GERMANĂ ÎN PARIS"
1944, PARIS
CINEMATOGRAF
"Iadul alb de la Piz Palü"
LENI RIEFENSTAHL
SHOSANNA DREYFUS: CU 4 ANI DUPĂ UCIDEREA FAMILIEI EI
- Ce începe mâine? - Un festival Max Linder.
Întotdeauna l-am preferat pe Linder în loc de Chaplin.
Doar că Linder niciodată n-a făcut un film atât de bun ca "Piciul".
Momentul urmăririi Piciului... e superb.
Îmi place foarte mult cinematograful tău.
- Mulțumesc. - Este al tău?
- Dacă îmi aparține? - Da.
Cum se poate ca o fată tânără ca tine să aibă un cinema?
Mătușa mea mi l-a lăsat.
Mulțumesc pentru că organizezi o "seară germană".
- Nu am de ales, dar, cu plăcere. - Atunci ai mulțumirile mele.
Iubesc filmele lui Riefenstahl despre munți, în special "Piz Palu".
Este o plăcere să văd o fată care este o admiratoare a lui Riefenstahl.
"Admiratoare" nu e cuvântul potrivit pe care l-aș folosi pentru a-mi descrie
sentimentele față de dra Riefenstahl.
Dar îl admiri pe regizorul Pabst, nu? De asta i-ai adăugat numele pe listă.
Sunt franțuzoaică. Îi respectăm pe regizorii din țara noastră.
Inclusiv pe cei germani.
Inclusiv pe cei germani. Mulțumesc pentru ajutor, soldat. Adio.
- N-ai terminat? - Voi termina dimineață.
- Pot să întreb cum te numești? - Dorești să-mi vezi actele?
Emmanuelle Mimieux. E un nume foarte frumos.
Mulțumesc. Ai terminat cu actele?
Domnișoară, să mă prezint. Numele meu este Fredrick Zoller.
A fost o plăcere să comunic cu o altă persoană cinefilă. Vise dulci, dră.
La revedere.
Bună ziua, dră.
- Pot să mă alătur dvs.? - Uite ce, Fredrick...
- Vă amintiți numele meu? - Da...
Uite ce, pari un tip destul de simpatic.
Mulțumesc.
Cu plăcere. N-o lua în nume de rău, dar vreau să nu mă mai bați la cap.
Îmi cer scuze, dră, nu încercam să fiu o bătaie de cap.
- Încercam doar să fiu prietenos. - Nu vreau să fiu prietenă cu tine.
- De ce nu? - Nu face pe prostul. Știi de ce.
- Valorez mai mult decât o uniformă. - Nu și pentru mine.
Dacă ești atât de disperat după o iubită franceză,
îți recomand să încerci în Vichy.
Cred...
- Ești Fredrick Zoller? - Da, eu sunt.
Permite-mi să te felicit, e o mare onoare, o mare onoare.
- Onoare e de partea mea, dle colonel. - Wolfgang, Wolfgang.
Wolfgang.
- Heil Hitler. - Heil Hitler.
- Cine ești? - Credeam că valorez doar cât o uniformă.
Nu ești un simplu soldat german, ești cumva fiul cuiva?
Majoritatea soldaților germani sunt fiii cuiva.
Prietena mea vrea să-ți ceară autograful.
Ce noroc să pui mâna pe un adevărat erou de război german așa de curajos!
Nu, nu, nu. Dra nu e iubita mea.
Poți să scrii: "Cu dragoste, Babette"?
- Heil Hitler. - Heil Hitler.
La revedere.
Deci ești un erou de război? Ce-ai făcut?
Eram singur într-o clopotniță, într-un oraș fortificat.
Eram doar eu, vreo o mie de încărcături de muniție, într-un cuib de pasăre,
împotriva a 300 de soldați inamici.
Ce-i un cuib de pasăre?
Un cuib de pasăre este ceea ce-ar numi un lunetist o clopotniță.
E o clădire înaltă, care oferă o vedere de 360 de grade.
Un mare avantaj pentru lunetiștii de elită.
Câți soldați ai omorât?
68. În prima zi.
150 a doua.
32, a treia.
În a patra zi, au părăsit orașul.
Bineînțeles că povestea mea de război a avut parte de
multă atenție în Germania, de asta mă recunosc cu toții.
Ei mă numesc "sergentul York" german.
Poate că vor face un film pe baza întâmplărilor tale.
Ei bine, exact asta s-a gândit și Joseph Goebbels.
E numit "Mândria Națiunii". Și ghici ce: au vrut să joc eu însumi,
și-așa am făcut. Joseph crede că filmul ăsta va fi capodopera lui.
Și că voi fi "răzbunarea Germaniei".
"Mândria Națiunii" e despre tine? Ești vedeta din "Mândria Națiunii"?
- Știu, amuzant, nu? - Ei bine, noroc cu premiera ta, soldat.
Sper că totul va merge bine pentru Joseph și pentru tine.
La revedere!
Deci a mers bine. Pe săptămâna viitoare. La revedere.
- Ce mai faci? - Bine.
- Dacă mă cauți, sunt în cabină. - În regulă.
- Dră Mimieux? - Da?
Întreab-o dacă ăsta e cinematograful ei.
- E cinematograful dvs.? - Da.
- Spune-i să coboare.
Coborâți, vă rog.
- Nu înțeleg, ce-am făcut? - Vrea să știe ce-a făcut.
Mișcă-ți fundul în mașină.
Hai.
Doar odraslele sclavilor fac ca Americii să fie competitivă la atletism.
Aurul olimpic american poate fi măsurat în transpirația negrilor.
JOSEPH GOEBBELS A DOUA PERSOANĂ IMPORTANTĂ PENTRU HITLER
E bine c-ai venit. Nu eram sigur dacă îmi vei accepta invitația.
- Invitația? - Aceasta e dra în cauză, Fredrick?
Da, este, dle Goebbels. Emmanuelle, vreau să cunoști pe cineva.
Emmanuelle Mimieux, aș dori să te prezint ministrului de propagandă,
liderul întregii industrii germane de filme, iar acum că sunt un actor,
șeful meu, dl Joseph Goebbels.
Reputația dvs. e bine-cunoscută, dră Mimieux.
Și, bineînțeles, aceasta e interpreta franceză a dlui Goebbels,
dra Francesca Mondino.
Bună.
Și l-ai cunoscut pe maior.
De fapt, nu m-am prezentat.
Maior Deiter Hellstrom din trupele Gestapo, la ordinele dvs., dră.
Vă rog, permiteți-mi, luați un loc.
Încercați șampania, dră, e destul de bună.
Trebuie să spun, dră, ar trebui să fiu mai degrabă supărat pe dvs.
Ajung în Franța, și doresc să iau prânzul împreună cu vedeta mea...
Nu știam că a devenit spuma Parisului, iar acum
trebuie să-și găsească timp pentru mine.
Nu știam că a devenit spuma Parisului, iar acum
trebuie să-și facă timp pentru mine.
Oamenii așteaptă aliniați ore, zile, ca să mă vadă.
Pentru Führer și pentru soldatul Zoller, aștept.
Și, în final, mi s-a îndeplinit dorința de-a putea vorbi cu tânărul soldat,
iar el își petrece tot prânzul vorbind despre dv. și despre cinematograful dv.
Deci, dră Mimieux, să trecem la afaceri.
Dle Goebbels, n-am înștiințat-o încă.
Dacă nu cumva e o prostovană, sunt sigur că și-a dat seama până acum,
până la urmă, conduce un cinema.
Francesca, spune-i.
Ce încearcă ei să-ți spună, Emmanuelle, este că soldatul Zoller
și-a petrecut ultima oră la prânz încercând să-l convingă pe dl Goebbels
să renunțe la planurile anterioare pentru premiera filmului soldatului Zoller,
și să schimbe locul cu cinematograful tău.
- Poftim? - Am vrut ca eu s-o înștiințez.
- La naiba. Îmi pare rău, soldat. - Care e problema?
Soldatul a vrut s-o înștiințeze pe dră personal.
Prostii. Până ce nu pun câteva întrebări, n-are nimic de înștiințat.
Să se consemneze, n-am fost de acord să se schimbe locul.
Am luat cunoștință.
- Aveți loje? - Da.
- Câte? - Câte?
- Două. - Două.
Ar fi mai bine dacă ar fi mai multe. Câte locuri aveți în sala dvs.?
- 350. - 350.
Cu aproape 400 mai puține decât The Ritz.
Cu aproape 400...
Dar, dle Goebbels, ăsta nu e un lucru atât de rău.
Ați spus chiar dv. că nu vreți să faceți pe plac oricărui
burghez francez fățarnic care ocupă spațiul doar ca să se dea bine.
Având mai puține locuri, evenimentul devine mai exclusiv.
Nu încearcă să umple sala, se bat pentru locuri.
Pe de altă parte, la naiba cu francezii. Asta e o "seară germană",
un eveniment german, o petrecere germană.
Noaptea asta e pentru dv., pentru mine, armata germană,
Înaltul Comandament, familiile și prietenii lor.
Singurii oameni care ar trebui să aibă permisiune să intre
sunt oamenii care se vor simți mișcați de întâmplările de pe ecran.
Văd că ți-ai cizelat talentele de orator.
Se pare c-am creat un monstru.
Un monstru incredibil de insistent.
Când războiul se termină, politica te-așteptă.
Ei bine, soldat,
totuși, e adevărat, sunt dispus să-ți fac pe plac cu orice.
Trebuie să mă uit la un film în cinematograful acestei tinere
înainte să pot spune da sau nu.
Deci, tânără dră, îți vei închide cinematograful diseară,
și vei organiza o proiecție privată pentru mine.
Deci, dră, vei închide cinematograful diseară,
și vei organiza o proiecție privată pentru mine.
Ce filme germane aveți?
Landa, ești aici.
Emmanuelle, acesta e colonel Hans Landa din trupele S.S.,
el va conduce securitatea premierei.
Sunt încântat, domnișoară.
La revedere, Shosanna!
Iar acum trebuie să-l duc pe ministrul Reich-ului, Goebbels,
la următoarea lui întâlnire.
Șoferiță sclavă! Șoferiță franceză sclavă!
De fapt, în calitatea mea de șef al securității
la acest vesel eveniment german,
mă tem că trebuie să schimb o vorbă cu dra Mimieux.
Despre ce?
Sună suspect ca un soldat să pună la îndoială ordinul unui colonel.
Sau sunt doar sensibil?
Nimic n-ar putea fi mai departe de adevăr, dle colonel.
Autoritatea dvs. e mai presus de îndoială.
Dar reputația dvs. spune totul.
Ar trebui ca dra Mimieux sau eu să fim îngrijorați?
Hans, băiatul nu e rău intenționat, e pur și simplu îndrăgostit.
Și are dreptate. Reputația ta spune totul.
Nu e nevoie să vă faceți griji. Fiind șef al securității,
pur și simplu trebuie să port o discuție cu proprietarul posibilei noi locații.
- Ați încercat ștrudelul de-aici? - Nu.
Nu e chiar atât de rău.
Cum de tânărul soldat și cu tine ați ajuns să vă cunoașteți?
Da, două ștrudele, unul pentru mine și unul pentru dră.
Pentru mine, o cană de espresso. Iar pentru dră, un pahar de lapte.
Deci, dră, începeați să explicați...
Da, până acum câteva zile, nu știam nimic de soldatul Zoller,
sau de aventurile lui.
Pentru mine, soldatul era pur și simplu un client al cinematografului meu.
Am vorbit pentru câteva minute, dar...
Dră, permiteți-mi să vă întrerup.
Asta e o simplă formalitate, nu e niciun motiv să vă simțiți agitată.
Îmi cer scuze, am uitat să comand frișca.
Un moment.
Așteptați frișca.
Deci, Emmanuelle... Pot să te numesc Emmanuelle?
Da.
Deci, Emmanuelle, explică-mi cum se întâmplă
ca o tânără ca tine, să ajungă să conducă un cinema.
După tine.
Verdictul?
Cum spuneam, nu e chiar atât de rău.
Deci explicai originea posesiunii cinematografului tău.
Cinematograful le aparținea, de fapt, mătușii și unchiului meu...
- Care e numele lor? - Jean-Pierre și Ada Mimieux.
Unde se află acum?
Unchiul meu a fost omorât în timpul bombardamentelor.
Păcat... Continuă.
Mătușa Ada a murit din cauza febrei primăvara trecută.
Regretabil.
Mi s-a zis că aveți un negru drept angajat, e adevărat?
Da, e un francez. Numele lui e Marcel.
A lucrat cu mătușa și unchiul meu de când au deschis cinematograful.
E singurul care lucrează cu mine.
- Cu ce se ocupă? - E operator.
- E bun de ceva? - Cel mai bun.
De fapt, îmi dau seama de ce e o meserie bună pentru ei.
- Poți opera un proiector? - Desigur că pot.
Cunoscându-l pe ministrul Reich-ului așa cum o fac eu,
sunt destul de sigur că n-ar vrea ca succesul sau eșecul serii lui ilustre
să depindă de dibăcia unui negru.
Deci, dacă se va întâmpla să hotărâm că vom ține acest eveniment
pe proprietatea ta, oricât de talentat ar fi negrul tău,
tu vei opera proiectoarele.
- Acceptabil? - Da.
Țigară? Nu sunt franceze, sunt germane.
Aveam și altceva ce voiam să te întreb,
dar, pe moment, nu-mi pot aminti ce e.
Ei bine, trebuie să nu fi fost important.
Ne vedem diseară.
Trebuie să spun, apreciez modestia acestei săli de cinema.
Cinematograful dv. se respectă cu adevărat, aproape ca o biserică.
Nu spun că n-am putea să aranjăm puțin locul.
De asemenea, vreau să merg la Luvru,
să iau câteva nuduri grecești și să le pun pe coridor.
În Versailles există un candelabru de cristal care atârnă în sala de banchet,
și e extraordinar.
- Emmanuelle, ți-a plăcut "Lucky Kids"? - Mi-a plăcut mai degrabă Lillian Harvey.
Lillian Harvey!
Niciodată să nu mai pronunți numele acela în prezența mea!
Ce naiba ar trebui să facem acum?
Se pare că trebuie să avem o premieră nazistă.
Cum spuneam, ce naiba ar trebui să facem?
Ei bine, trebuie să vorbesc cu tine despre asta.
Sunt confuz, despre ce vorbim?
Să umplem cinematograful cu naziști și să-l ardem din temelii.
Eu nu vorbesc despre asta, tu vorbești despre asta.
Nu, noi vorbim despre asta, chiar acum.
Dacă putem împiedica acest loc să ardă,
putem să-l incendiem chiar noi.
Da, Shosanna, am putea face asta.
Și cu colecția de 350 de filme pe peliculă de nitrat a dnei Mimieux,
nici măcar nu vom avea nevoie de explozibili, nu?
Vrei să spui că nu vom mai avea nevoie de alți explozibili?
Pe vremea aia, filmul pe peliculă de nitrat de 35mm era atât de inflamabil
încât nu puteai aduce cu tine nici măcar o rolă într-un tramvai.
Nu le poți aduce pe astea într-un vehicul de transport în comun.
- Sunt filme, nu? - Da.
Și sunt inflamabile. Ai grijă.
Pentru că filmele pe peliculă de nitrat ard de trei ori mai repede decât hârtia.
Shosanna are o colecție de peste 350 de filme pe peliculă de nitrat.
Voi arde cinematograful în timpul "serii germane".
Și dacă voi arde cinematograful, ceea ce sigur voi face,
știm amândoi că nu mă vei lăsa s-o fac de una singură.
Pentru că mă iubești. Și eu te iubesc.
Și ești singura persoană din lume în care pot să am încredere.
Dar nu vom face numai asta.
Mai merge echipamentul de filmare din pod?
Camera de filmat știu că funcționează. Dar microfonul?
De fapt, destul de bine.
Am înregistrat cu el un nou chitarist
pe care l-am întâlnit într-un cafe-bar săptămâna trecută.
Merge de minune. De ce avem nevoie de echipamentul de filmat?
Pentru că, Marcel, dragule, vom face un film. Doar pentru naziști.
CAPITOLUL PATRU "OPERAȚIUNEA KINO"
Chiar pe-aici, locotenente.
Lt. Archie Hicox, la raport, dle.
General Ed Fenech, pe loc repaus, Hicox. Bei?
Dacă-mi oferiți un pahar de scotch și apă plată,
aș bea bea un pahar de scotch și apă plată.
Bun băiat, lt. Servește-te singur, ca un băiat de treabă, bine?
Barul e în glob.
- Ceva pentru dv., dle? - Whisky pur. Fără gunoaie în el.
- Aici scrie că vorbești fluent germana. - Ca un copil neamț.
- Și ocupația ta înainte de război? - Sunt un critic de filme.
- Enumeră-ți reușitele. - Ei bine, dle, așa cum sunt,
scriu recenzii și articole, pentru o publicație numită "Films and Filmmakers".
Și am două cărți publicate.
Impresionant. Nu fi modest, locotenente,
care sunt titlurile lor?
Prima carte s-a numit: "Arta Ochilor, a Inimii, și a Minții:"
"Un studiu asupra cinematografiei germane în anii '20". Iar a doua s-a numit...
"Da Vinci în 24 de cadre pe secundă".
E un studiu de critică de film subtextuală
a muncii regizorului german G.W. Pabst.
- Pentru ce să bem, dle? - Jos cu Hitler.
Până la fund, dle.
Ești familiar cu cinematografia germană sub controlul Celui de-al treilea Reich?
Da. Bineînțeles că n-am văzut niciun film făcut un ultimii trei ani,
dar sunt familiar cu ea.
- Explică-mi. - Mă scuzați, dle?
Pentru această mică escapadă a noastră
e nevoie de cunoștințele asupra industrii germane de film
sub controlul Celui de-al treilea Reich.
Explică-mi filosofia lui Goebbels.
Goebbels consideră filmele pe care le face ca fiind
începutul unei noi ere în cinematografia germană.
O alternativă pentru ceea ce consideră el cinematografia intelectuală
germană evreiască din anii '20. Și dogma controlată de evrei de la Hollywood.
Cum se descurcă?
Îmi pare teribil de rău, dle, puteți să mai repetați o dată?
Spui că vrea să-i înfrângă pe evrei la propriul lor joc? Față de...
Louis B. Mayer... cum se descurcă?
Destul de bine, de fapt. De când Goebbels a preluat controlul,
prezența la filme a crescut în mod constant în Germania
de-a lungul ultimilor 8 ani.
Dar Louis B. Mayer n-ar fi comparația potrivită pentru Goebbels.
Cred că Goebbels se vede mai apropiat de David O. Selznick.
Informează-l.
Lt. Hicox, în acest moment aș dori să îți expun pe scurt Operațiunea Kino.
În trei zile de-acum, Joseph Goebbels organizează
o gală de premieră a unui nou film de-al lui în Paris...
- Ce film, dle? - Filmul se numește "Mândria Națiunii".
Prezenți la acest fericit eveniment german vor fi Goebbels, Göring,
Bormann și mare parte din Înaltul Comandament,
incluzând toți ofițerii cu rang înalt din S.S. și din Gestapo.
La fel și aștrii industriei de filme de propagandă nazistă.
Rasa pură ne e la mână, nu?
În mare parte, toate ouăle stricate sunt într-un coș.
Obiectivul Operațiunii Kino... aruncă în aer coșul.
"...Și la fel ca zăpezile de anul trecut, de pe ăst pământ a dispărut".
Sună bine, dle.
Un echipaj de Servicii Secrete Americane,
care stă în spatele liniilor inamice, va fi ajutorul tău.
- Germanii îi numesc... "Ticăloșii". - Ticăloșii, niciodată n-am auzit de ei.
Ideea Serviciilor Secrete este să nu auzi de ele.
Dar nemții au auzit de ei,
pentru că acești americani au fost adevărați diavoli.
O să fii lăsat în Franța, la vreo 24 de kilometri lângă Paris.
Ticăloșii o să te aștepte. Mai întâi veți merge într-un sătuc numit "Nadine".
În Nadine, e o tavernă numită "La Louisiane".
Acolo te vei întâlni cu agentul nostru dublu, te va prelua din acel punct.
Ea e cea care te va duce la premieră.
Vei fi tu, ea, și doi membri de origine germană dintre Ticăloși.
De asemenea, a făcut toate celelalte aranjamente de care veți avea nevoie.
- Cum voi ști care e? - Cred că asta nu-ți va fi prea dificil.
Intermediarul tău este Bridget Von Hammersmark.
Bridget Von Hammersmark? Vedeta germană de filme lucrează pentru Anglia?
Da, de doi ani.
S-ar putea spune chiar că Operațiunea Kino a fost ideea ei.e
- Într-adevăr. - Ai curaj?
Cred, dle. Parisul va arde.
SATUL NADINE, FRANȚA
N-ai spus că întâlnirea o să fie într-o blestemată de pivniță.
- N-am știut. - Ai spus c-o să fie-ntr-o tavernă.
- E o tavernă. - Da, într-o pivniță.
Știi, să te lupți într-o pivniță îți dă multe bătăi de cap,
iar asta-i cel mai important, te lupți într-o pivniță.
- Dacă intrăm, și nici măcar nu-i acolo? - Așteptăm.
Nu vă faceți griji, e un spion englez, va ajunge la întâlnire.
ONOAREA MEA - LOIALITATEA
- Stiglitz, nu? - Așa e, dle.
Am auzit că ești destul de bun cu chestia aia.
Știi, nu căutăm probleme în momentul ăsta.
Pur și simplu luăm legătura cu agentul nostru.
N-ar trebui să avem parte de peripeții.
Totuși, dacă mă înșel, vom avea parte de peripeții.
Trebuie să știu că putem rămâne calmi cu toții.
- Nu vă par a fi calm? - Ei bine, dac-o iei așa, cred că pari.
Soldatul ăsta german al tău, Stiglitz. Nu e exact tipul de om vorbăreț, nu?
De tipul ăla de om ai nevoie, un vorbăreț?
Bine punctat, locotenent.
Și dacă o să aveți belele acolo, ce-ar trebui să facem?
O să pariem pe cum se termină tot?
Dacă dăm de probleme, ne putem descurca.
Dar dacă vor apărea probleme, voi trebuie să vă asigurați
că niciun german sau chiar francez nu va scăpa din acea pivniță.
Dacă acoperirea dnei Von Hammersmark e compromisă, misiunea e distrusă.
Dacă tot veni vorba de dna Von Hammersmark,
a cui a fost ideea cu întâlnirea capcană mortală?
- Ea a ales locul. - Ei bine, nu-i grozav?
Uite ce, nu e un strateg militar. E doar o actriță.
Nu tre' să fii Stonewall Jackson
ca să știi că nu-i bine să te lupți într-o pivniță.
N-a ales un loc de luptă. A ales un loc izolat și fără germani.
Bine, sunt un personaj literar, de ficțiune, din trecut, sunt american,
iar asta e controversat. Da, da...
Nu, nu e controversat.
Naționalitatea autorului n-are nimic de-a face cu naționalitatea personajului.
Personajul e personaj. Hamlet nu e britanic, e danez.
Așa că, da, acest personaj a fost născut în America.
Foarte bine!
Schnapps? Schnapps? Schnapps? Schnapps? Schnapps?
- Cinci Schnapps-uri. - Cinci Schnapps-uri.
Dacă aș fi avut o soție, ar fi numită "squaw"?
- S-a prins! - Da!
- E fratele meu de sânge Old Shatterhand? - Da!
- Karl May m-a scris? - Da!
- Deci, cine ești? - Sunt Winnetou, căpetenia apașilor!
Da!
Atențiune!
Bună, dragii mei, mă voi alătura vouă în câteva momente.
Termin un joc cu cei cinci noi prieteni ai mei de-aici.
Nu vă grăbiți, dnă Von Hammersmark. Stați cât trebuie, distrați-vă.
Eric, dragule. Te rog, du-te și servește-i pe prietenii mei de-acolo.
Dnă Von Hammersmark, orice pentru dv.
Colonel, dna îmi spune să vă servesc. Doriți ceva?
- Whisky. - Două whisky.
- Trei whisky. - Trei whisky, am înțeles.
Mulțumesc tuturor că m-ați primit în jocul vostru.
- Cartea ta! - Da!
Ei bine, să vedem.
Gingis Han! Niciodată nu m-aș fi prins de asta.
Desigur.
- E o plăcere. - La fel.
- E o plăcere să vă cunosc. - La fel.
Am crezut că locul ăsta trebuia să aibă mai mult francezi decât germani.
Da, așa ar fi normal.
Sergentul de-acolo are o soție, tocmai a făcut un copil.
Ofițerul lui comandant i-a dat lui și prietenilor săi
noaptea asta liber ca să sărbătorească.
- Ar trebui să plecăm. - Nu, ar trebui să stăm.
Măcar pentru o băutură. V-am așteptat într-un bar,
ar arăta ciudat dacă am pleca înainte să servim o băutură.
Are dreptate, doar fii calm și savurează-ți băutura.
- Eric, mulțumesc mult! - Oricând, dnă Von Hammersmark.
- Vino să ocupi locul gol! - Da!
Nu, nu pot. Nu vorbesc limba germană.
Ba da, e o idee foarte bună. Vino, comoara mea.
Nu fi distantă cu domnii ofițeri.
Voi traduce eu pentru ea.
Să nu încercați să vă luați de ea.
Nu-ți face griji. Te ajut eu dacă încearcă ceva.
Sunt mai puternică decât par. Uite.
Schnapps, Schnapps și Schnapps pentru noi.
Am ceva de spus.
Bem pentru prietenul nostru, Wilhelm,
și frumosul său fiu, Maximilian!
- Pentru Max! - Pentru Max!
A apărut ceva nou.
S-a schimbat cinematograful.
De ce?
Nimeni nu știe. Dar nu ar trebui să fie o problemă.
Noul cinema este mult mai mic decât Ritz.
Deci orice materiale ați fi adus pentru Ritz aici ar trebui să aibă efect dublu.
Informația asta e colosală.
Încercați să nu fiți prea entuziaști.
Führer-ul va fi mâine de față.
Dnă Von Hammersmark,
ați putea să-i dați un autograf fiului meu de ziua lui?
Normal, cu multă plăcere, Wilhelm.
Acest sergent frumos și fericit a devenit ieri tătic.
Felicitări!
Mulțumesc.
Știi deja numele fiului tău?
Sigur, domnișoară.
Îl cheamă Maximilian.
Maximilian? E un nume frumos.
Mulțumesc, dle locotenent-colonel.
"Dragului meu Maximilian. Cele mai bune urări".
Mulțumesc.
Mulțumesc, dră.
Max nu știe încă cine sunteți,
dar îl voi duce la toate filmele dv.
Bine.
Va crește cu filmele dumneavoastră
și va ține acest șervețel înrămat, pe perete!